Petőfi – Táncsics – Klauzál Gábor
Széljegyzetek
2023. évi Klauzál Napok Tétényben rendezvényünk Szász Erzsébet Történész Műhelyének második írásában dr. Egyed Emese kolozsvári irodalomtörténész, 1848 március idusának három fontos szereplőjét köti össze: a lánglelkű költőt, az általa „megmintázott” radikális vörös republikánust és a reformpolitikus minisztert...
![]() |
Március 15. A magyar sajtószabadság napja |
„Szabad a sajtó!” – kezdi nyomtatásban is megjelent
naplóbejegyzését Petőfi Sándor Pesten, 1848. március 15-én.
„(...) Ma született
a magyar szabadság, mert ma esett le a sajtóról a bilincs...” ̶ írja néhány sorral tovább. A Magyar nyomdászat
című, havonta kétszer megjelenő pesti közlöny szerzője 40 évvel a március 15-i
események után is ̶ bár a sorok között ̶
cenzúra létezésére utal: ”Ha fájdalmas és
lealázó a fizikai rabság az isten képére teremtett embernél, kétszerte
lealázóbb, ha ez isten képére teremtett embernek nemesebb része, annak
szelleme, viseli a bilincset.”[1]
Ha a felfokozott érzelmek hatásával nem számolunk, akár mulatságosnak is tűnhet a Petőfi által megalkotott kép: a sajtó megszemélyesítése, mint valami rab szabaddá tétele. Emlékezzünk az 1847 decemberében írott Vasúton zárósoraira is:
Törjetek szét minden láncot, |
![]() |
Kossuth Lajos: Törvényhatósági tudósítások |
A hatásos politizálás és a sajtó összefüggését az
1830-as országgyűlésen gróf Andrássy György tornai követ vetette fel – Felsőbüki
Nagy Pál, Sopron követe azonban a cenzúra meglétére figyelmeztette a
jelenlevőket.[2] Az Ifjabbik Wesselényi Miklóst pörbe fogták és engedély nélküli nyomtatásért
ítélték súlyos börtönévekre, Kossuth Törvényhatósági
tudósításai is veszedelmesnek számítottak a korabeli kormányzat szemében. A
hétköznapok politikai diskurzusa a belföldi lapok kormányzati cenzúrája miatt a
forradalomig (és utána is jó darabig) a szóbeliségben vagy a kéziratos
nyilvánosságban zajlott.
A Budapesti Hírlap 1848. március 4-én hírt adott arról, hogy előző nap délutánján az országgyűlés kerületi ülésén felmerült a szabad sajtó kérdése, de nem tárgyalták: Ruttkai István kerületi elnök „Az országgyűlési ifjúságnak, egy petícióját nyújtá be a szabad sajtó tárgyában, melyet felolvastatni vélt. («Halljuk» a hallgatóság részéről). Szentkirályi M. jegyző a határozat szerint e magánpetíciót a választmányhoz utasíttatni véleményezé (helyeslés a követek részéről).”[3]
![]() |
12 pont avagy Mit kíván a magyar nemzet? |
Nem csoda hát, ha a sajtó szabadsága bekerült a
márciusi ifjak által megfogalmazott 12 pont (Mit kíván a magyar nemzet?) közé, sőt első pontként, és hogy a
kérdés a forradalom napjaiban több formában is napirendre került. (Egyed Ákos
kutatásaiban hangsúlyozza, hogy az erdélyiek terveiben viszont „a szent cél, a békés átalakulás”
reményében Erdély és Magyarország Uniója szerepelt első helyen, s hogy az unió
mellett foglalt állást az 1846-47-es országgyűlés is.[4] Bár a sajtóviszonyok nem
különböztek a magyarországitól.)
A többnyire jogi tanulmányokat végzett forradalmárok a
törvényesség útját keresték a forradalmi fellépés után. Milyen alapon
kívántak a meglévő törvényeken változtatni? A nemzeti ébredések korában a korszerű
tájékozottságnak próbáltak érvényt szerezni a sajtó szabadságához – bár
nem csak ahhoz – fűzött politikai reményekkel. A felelős
képviselet, felelősségeket vállaló jelenlétnek, végeredményben a nyilvános szónak,
a vélemény szabadságának kérdése ez.
![]() |
Wesselényi Miklós |
„Ha mód volna egy nemzetnek minden másokkali
közösülését meggátolni; ha lehetne egy országot hermetice minden idegen ’s uj
gondolatok előtt el- s bézárni – mellyeknek bizonyos hogy egy része
nyugtalanságot s jóra nem vezető békételenséget szül. – úgy talám minden
vágyások nélküli csendet, sirbólti nyugalmat lehetne eszközölni.”[5] – veti papírra nagyon is
időszerű gondolatait a Balítéletekről erdélyi szerzője, báró Wesselényi Miklós.
![]() |
Klauzál Gábor |
Szentes város belső
szerveződésének előzményeit vizsgálva Barta László hangsúlyozza egy
reform-elképzelés, pontosabban a Coordinationale
Planum, a város szervezési és működési szabályrendelete fontosságát. A
választójog kérdésében az elaborátum szerint főleg a tulajdon szabja meg, ki
hány vokssal szólhat bele a város ügyeinek intézésébe, de az iskolázottság
jelentős szerepet kap; Klauzál Gábor javaslata szerint megmaradnak ugyan a
feudális szavazati rendszer hagyományos keretei, de az értelmiségi lakosok
kilenc szavazatra jogosultak: Barta László kutatásai szerint „a diploma tehát
egy egész telket – 34 hold szántó, 22
hold legelő — ért a szavazati jog gyakorlásában”.[6] A
hagyományos jogrendszer és a tudomány alkalmazásának igénye legalább ennyiben
találkozott. A terjedelmes okmánnyal szerzője, Klauzál
Gábor nagy lehetőséget kapott: „kidolgozhatta egy
felszabadult mezővárosnak az egész működését átfogó rendjét: olyan igazgatási
rendszert alkothatott, amelyet a törvények – jelesen
az 1836: 9. községi törvénycikk – nem ismertek,
szinte teljhatalmú pártfogóként (protector) részt vett kialakításában,
irányíthatta működését, és – elszenvedhette saját
művének kudarcát”.[7] A
szentesi kísérlet és leszavazása történetét így foglalja össze a
historikus, nekünk pedig Petőfi
követségének esete jut eszünkbe; hatalmas reménysége, amelyet a
népképviselethez fűzött és megrázó szembesülése a helyi (szabadszállási)
korteskedéssel. Írásaiban a közvetlen hatás problematikussága mindegyre
kifejezést nyer.
1818 március 17-én a Helytartótanácsnak a cenzúrát eltörlő rendelete alapján a választmány sajtóvétséget elbíráló bizottmányt hozott létre (25 tagú volt a bizottmány, ebben az ifjúság soraiból csak Irinyi János szerepelt). A Pesti Rendre Ügyelő Bizottmány létszáma másnapi bővítésének jegyzékében (60 személy neve között) Petőfi Sándoré is felbukkan.[8]
![]() ![]() |
Petöfi Sándor újabb költeményei 1847-1849 |
Visszatérve Petőfi írásaihoz, hadd emlékezzünk arra, hogy Emich Gusztáv 1852-ben Petőfi Sándor újabb költeményei 1847–1849 : egy kötetben címmel rendezett sajtó alá egy gyűjteményes kiadást, ennek forgalmazását azonban a hatóságok megtiltották (ezért lett „elkobzott kiadás”). Ebben a kötetben már benne volt Az apostol is... De hát akkor nem kerülhetett az olvasók szeme elé. Ezen a különleges verses elbeszélő művén 1848 július ̶ augusztus hónapjaiban dolgozott a költő, az egész költemény a romantikus hős himnusza. Benne a bilincs-motívum a záró – a 20. – részben:
„Fölkelt az új, hős nemzedék, |
![]() ![]() |
Petőfi Sándor:
Az Apostol
|
A fej legördült... Szilveszter feje, |
![]() |
Dolgozni kezde, írt... |
Dolgozni kezde, írt, |
![]() ![]() |
A rab Táncsis...
...és a bebörtönzött Apostol
|
![]() |
19. századi kézisajtó |
Kölcseynek már a 30-as
években sem volt jó véleménye a magyarországi sajtóviszonyokról.[10] Országgyűlési
naplóját kézinyomda segítségével tették terjeszthetővé hívei: Keresztessy
és Dobrossy István, ők vásárolták meg ugyanis és használták titokban a korabeli
sokszorosító gépet. Az utóbbi személy, Dobrossy István egyébként korábban
Táncsics Mihály védőügyvédje volt. Tőlük vásárolta meg aztán, kiszabadulása
után Táncsics a felszerelést, hogy Önvédelmét
kinyomtassa (ezt a kéziratot azonban a védőügyvéd nem bocsátotta a rendelkezésére),
majd, hogy saját maga által írott újság révén terjessze a feudális
privilégiumok ellen irányuló nézeteit.[11] Ez volt a Munkás
Újság.
|
|
Táncsics Életpályám |
Táncsics Életpályám című önéletírásában említi
Petőfit. Egy év és két hétig tartott budai fogságából való nevezetes március
15-i kiszabadítása után gyűjtést rendeztek a számára. Az összegyűlt ezerkétszáz
pengőforintot nagy tervei egyikének megvalósítására szánta: egy házat a
telekkel együtt megvásárolta hogy rajta majd Művész-növeldét hozzon létre. A
gyűjtés egy pillanatát mintegy meghatottságát palástolva így idézi fel:
Ezerszáz s még néhány forint gyűlt
össze, a gyűjtők neveire nem emlékezem, annál kevésbé, hogy tudomásomra sem
igen jutottak, de jött ki hozzám, aki, ha jól emlékezem, nyolcvan forintnyi
gyűjteléket hozott. A fiatalember, aki március 15-e előtt személyesen sem engem
nem ismert, sem pedig én nem ismertem őt, e fiatalember Petőfi Sándor volt.[12] Petőfi regényének, A hóhér kötelének emlékező narrátora, a méltánytalanságokért
vendettára is képes Andorlaki Máté. Hogy Táncsics Mihálynak egyik írói álneve
is ez volt, nem jelentés nélkül való, nem lehet jelentéktelen egybeesés. Petőfi
magatartását értékelő véleményét egy
Széchenyivel való beszélgetését felidézve is rögzíti:
”Mikor Petőfi Sándor szabadszálláson képviselőjelöltül föllépett, én őt a Munkások Újságában ajánlottam. Az ajánlatot Széchenyi István gr. elolvasván, az erre szövetkezett országos gyűlés alkalmával a folyosón elében kerülve megszólít, hogy és igazán alkalmas képviselőnek tartom Petőfit, hiszen ő még nagyon fiatal. Azt felelém a grófnak: Petőfi minden fiatalsága dacára jobban megfelel a választói várakozásnak, mint akármelyik idősebb gróf vagy mágnás. Ezzel elváltunk.”[13]
Önéletírásában Klauzál
Gáborral való találkozását is megörökíti Táncsics. Ő mint kiadói vállalkozó a
kartell-jellegű kiadói együttműködéséről mit sem tudva határozta meg az általa
foglalkoztatott szedők bérét, ez irigységet szült a szakmában és az anyagi
hátrányban levők éppen őt kérték fel a közbenjárásra a hatóságnál. A következőképpen
idézi fel a történteket:
![]() ![]() |
Táncsics Mihály és Klauzál Gábor |
Ismervén az emberi gyarlóságot, jó eleve útját akartam szegni a történhető visszaélésnek, károsításnak, de csalódtam, tudniillik nyomdászaimnak jobb fizetést adtam mint más nyomdászok. Ennek híre terjedt a fővárosi szedők közt, bennök is tehát fölébredt a vágy főnökeiktől nagyobb fizetést követelni. Hozzám fordultak, hogy fognám pártjukat, tennék a minisztériumnál lépéseket, hogy az ő fizetésük is emeltessék. A Munkások Újságában szólaltam fel ügyökben. Föllépésemet érdekükben siker koronázta, mert Klauzál Gábor ipar- és kereskedelmi miniszter a nyomdászokat és segédeiket értekezletre hívta össze, mi a városházi teremben tartatott meg. Én is megjelenvén itt is a nyomdászmunkások érdekében, az ő javukra szólaltam fel, annak következtében fizetésük javítása határoztatott el. Ezek ügyének védelme miatt a gazdag nyomdatulajdonosok ellenségeimmé váltak, de az összes munkásszemélyzet irántam viseltető hálából „a nyomdamunkások atyja” díszes címével tisztelt meg.” [14]
A lap a Szemere Bertalan
belügyminiszter által jóváhagyott és támogatott, Vas Gereben által szerkesztett
A nép barátja című (egy darabig a nem
magyar ajkúak számára szlovák, horvát, román, német nyelven is kiadott lappal)
került versenybe, és ebben a versenyben anyagi,[15] illetőleg terjesztési okok miatt szerinte alulmaradt,[16] gyakorlatilag azonban 1849 decemberében betiltották.
A megszólalás irodalmi és politikai formáira, emberi és eszmei találkozásokra itt tett reflexiómmal tisztelgek kétszáz éve született költőnk, Petőfi Sándor, az 1848-as forradalom és Klauzál Gábor felelős miniszter emléke előtt.
![]() |
dr. Egyed Emese
irodalomtörténész
Babeș-Bolyai Tudományegyetem
Magyar Irodalomtudományi Intézet
(Kolozsvár)
2023. április
(A képeket összeválogatta: Hódi Szabolcs)
Megjegyzések:
[1] Magyar Nyomdászat. A könyv- és kőnyomtatás a betüöntés és graphicai rokon szakmák havi közlönye. Első kötet II. füzet. 1888 19-22. 22.
[2] Ács Mihály: A sajtó munkásainak a sajtószabadságról. Magyar Nyomdászat Első kötet II. füzet. 1888. 19-22 itt: 21.
[3] Kossuth Lajos felirati beszéde az országgyűlés kerületi ülésén. Pozsony, 1848. március 3. = Az 1848-49-es forradalom és szabadságharc. Szerkesztette Hermann Róbert. Osiris Kiadó, Budapest, 2022.34-43. Itt: 43.
[4] Lásd erről egyebek mellett a Kolozsvár 1848 március 20-23-án kelt, B. Jósika Lajos és Id. Bethlen János által fogalmazott nyilatkozatot. Egyed Ákos: Erdély 1848. évi utolsó rendi országgyűlése. Mentor Kiadó, Marosvásárhely 2001. 179-180.
[5] Wesselényi Miklós: Balítéletekről [1833]. Reprint kiadás. Közgazdasági és Jogi Könyvkiadó 1986.277
[6] Vö. Barta László: Szabad Szentes városának képviseleti és igazgatási rendje 1837–1840 (Klauzál Gábor reformtervei). = Tanulmányok Csongrád megye történetéből 10. szerk. Blazovich László, Csongrád megyei Levéltár, Szeged, 1986, 58.
[7] Barta László i.m. 52.
[8] Urbán Aladár: Vasvári Pál kritikai életrajzához. 1848-as portrék Batthyányi Lajostól Vasvári Pálig. Válogatott tanulmányok. Szerk. Hermann Róbert. Line Desig, Budapest 2021. 207-270. Itt: 221.
[9] Táncsics Mihály: Sajtószabadságról nézetei egy rabnak. Szigethy Gábor előszavával. Budapest, Neumann kiadó, 2003. (Gondolkodó magyarok)
[10] „A szólásszabadság, Tekintetes Rendek, egyike a tiszteletre legméltóbb jogoknak oly nemzetnél, mely századok óta megyénként s országosan gyülekezik, s a maga sérelmei és kívánságai felett élő szóval szokott értekezni. S nálunk annál tiszteletre méltóbb, mivel itt a sajtószabadság eltapodva van, s érzelmeinket és gondolatainkat egymással megszorítás és akadály nélkül közölni, csak gyűlési beszédek által lehetséges.” Kölcsey Ferenc: A szólásszabadság ügyében. Pozsony, 1834. jan. 14.= Kölcsey Ferenc Összes Művei II. kötet.
[11] „Általánosan az hangzott ugyanekkor, hogy mostantól fogva egyenlők vagyunk, egységes nagy néppé, nemzetté olvadtunk össze, de ez csalás, önámítás volt, mert a szőlődézsma, korcsmáltatás, mészárszéki, malom, halászati előjog nem töröltetett el, az előbbi szabadalmas nemesosztálynak megmaradt ez a birtokában, nekem tehát nagy teendőm volt újságomban ezek fennmaradása ellen küzdeni.” Táncsics Mihály: Életpályám. Válogatta, a bevezetőt és a jegyzeteket írta Csetri Elek. Dacia Könyvkiadó, Kolozsvár 1971. 234.
[12] Táncsics Mihály Kiszabadításom a börtönből március 15-én 1848-ban = T. M.: Életpályám. 230-231.
[13] Táncsics Mihály: Válság. Debrecenbe való költözködésem, Az én emlékem. Forradalom cimű munkám.= T. M: Életpályám 246.
[14] Táncsics Mihály: Életpályám 233.
[15] „Hogy a kormány a nép figyelmét a napi események között kellő irányba tarthassa, Vas Gerebennek »Népbarát« czimü lapját – a kormány rendelkezése alá esendő 5000 példánynak kiadatásával a Honvédelmi Bizottmány még Pesten mult évi december hó 22-én kiadott iratában akként biztositotta, hogy az álladalom Vas Gerebennek, mint a nevezett lap szerkesztőjének 10.000 pftot fog fizetni.” ̶ olvasható Kossuth Lajos 1849. június 23-i intézkedései között. A pénzügyminisztériumnak a „Nép barátja” c. lap támogatásáról. = Kossuth Lajos Összes munkái V.
[16] Táncsics Mihály: Életpályám i.m. 236.
![](/images/pecset_s.gif)