A Hatvanadik '56
1956-os forradalmunk és szabadságharcunk idei 60. évfordulója alkalmából, a Klauzál Gábor Társaság is elhelyezte a megemlékezés koszorúját, a kerületünkben 15 éve felállított '56-os emlékművénél, Szervátiusz Tibor szobrászművész Városház téri Fekete Madonna szobránál.
Október 23. az újkori magyar szabadságharcok diadalmas napjának számít. Az embertelen rezsim ellen békésen tiltakozó, majd a szabadságért fegyveres harcra is kész ifjak emléknapja lett mára. 1956 után 33 évnyi elhallgattatás, tiltás és állami szintű kényszeres felejtetés után 1989 óta változó érzelmekkel, odafigyeléssel és költségekkel a hatalom is hivatalos ünneppé emelte. Igyekszik kárpótolni a még élőket, az ötvenes években bebörtönzötteket (sajnos édesapám is ott volt közöttük), a meghurcoltakat, megalázottakat és megszomorítottakat, hozzátartozóikat és azokat, akik nem értik, hogy miért sír(t), búsong(ott) és lenget(ett) zászlót az a sok ember, ha itt az október.
Jót tesznek az emlékek, a jelenlét, a gondolatok.
Október 6. és október 23., a magyar mártírok napja, a magyar haza szabadságáért küzdők és elesettek emléknapja. De ezekben az ügyekben nekem március 15. a kezdet, az előtte lévő reformkor Kossuth -tal, Klauzállal, Széchenyivel és a kehidai Deákkal....
1989. október 23-án éppen a parlamentben voltunk egyetemistákkal megerősített tanári gmk-s kisegítő-könyvtárköltöztető munkán (emlékeim szerint a mai miniszter Varga Misi is ott trógerolt velünk a jobb jövőért ) és Nagy Pista barátommal kimentünk a térre, amikor Szűrös Mátyás kikiáltotta köztársaságot.
A Klauzál Gábor Társaság (KGT) tagjainak többsége 1956-ban nem élt, vagy még éppen ébredező értelmű gyerek volt. És a ma élő honfitársaink nagy többségének már nincsen személyes élménye, kötődése a forradalom, tiltakozás, ellenforradalom, népfelkelés, forradalom minősítések parttalan láncolatáról. Én is csak arra emlékszem ötévesen, hogy Szombathely-Újperinti házunkban, betlehemi meleget nyújtó istállónkban, karácsony és újév táján sok idegen megfordult egyéjszakás vendégként, hogy aztán menjen tovább ... meneküljön, amíg nem késő, mert itt nem lesz Eldorádó. A tankok viszont ott voltak a falu határában egy év múlva is, de a gyerekek az orosz katonákkal ismerkedtek, akik jelvényeket osztogattak, fegyvereket mutogattak...
Az 1956-os emlékezéseink sorában a budapesti események, a Kossuth-tér, a rádió környéke és Corvin-köz eseményeit idézik, idézzük föl egyre gyakrabban. Bizony az elfelejtett és elfelejtetett múlt nem tesz jót a nemzeti kohézió erősítésének.
Budafok-Tétényben 2001-ben emelt 56-os emlékhelyet az Önkormányzat az igazán szépséges fekete-bronz Madonna – Szervátiusz Tibor alkotása – elhelyezésével. Sok vita előzte meg akkor is, hogy hol és mi legyen a kerületi 56-os emlékhely. Munkácsy Karcsi bácsi is szép kopjafa-állítást ajánlott rajzaival, de a Madonna lett a befutó alkotás, ami művészileg ugyanolyan szépre sikeredett, mint később a Klauzál Ház előtti Klauzál Gábor szobor Benedek György eszének, kezének köszönhetően.
![]() |
![]() |
![]() |
Ki így ünnepel, ki úgy. Én nem tudtam október 23-án nem kimenni a Kossuth térre és sajnálom, hogy a magyar-lengyel közös méltó emlékezést néhány százan összetévesztették az aktuálpolitikai tiltakozó akciókkal. 56 üzenete az is, hogy a politikai csatákat máshol kell megvívni, például az adódó népszavazási lehetőségekben, a választásokon való részvételben, az arra való részvételre buzdításban. Az 56-os fiatalok békésen vonultak föl és tiltakoztak a nekik nem tetsző rezsim ellen. Ha tehetjük, és miért ne tehetnénk, hisz mi európai kereszténységből táplálkozó magyarok, nem rontunk be egymás templomába se. A méltó, nemzeti emlékezést válasszuk el az aktuálpolitikai konfrontációs csatáktól. Ez is elsajátítandó feladat még.
Kellenek az ünnepek, kellenek az emlékezések. Nemcsak a hosszú welnessz hétvégék fontosak az 56-os ünnepi-emléknapok körében, hanem a távolabbi és közelebbi múlt tanulságainak, igazságainak fölelevenítése, mert a múlt alapos ismerete nélkül könnyen a múlt megismétlődő végzetes hibáinak áldozatává válhatunk, a békés, alkotó cselekvés megteremtésének feltételei helyett.
1956 eseményeinek kommentálására sok százan, ezren vállalkoznak már hivatásszerűen, történészként, poétaként, képzett vagy képzetlen politikusként vagy csak a múlt referenseként, de a valódi ötvenhatosokat kellene faggatni, amíg élnek és mesélni tudnak, arról, hogy mit is akartak ők.
A Somogy (ország) című kulturális folyóirat is egy külön hatvanadik évfordulós kiadványban versekkel, elbeszélésekkel, pályázati kiírásra érkezett alkotásokkal próbál meg közelebb vinni 1956 üzeneteinek megértéséhez. Látnunk kell ebben az egész részét alkotó részeket, a szétszaggatott haza külön részeinek élni akarását, élni tudását, azt, hogy ebben az emlékezeterősítésben mi is jelen vagyunk, részként is, mi is vagyunk, a Klauzál Gábor tagjaiként is. És itt jó emlékezni arra, ami velünk klauzálosokkal ebben az esztendőben történt Kalocsától Szegeden át Budafok-Tétényig.
Meminisse necesse est. Emlékezni muszáj és érdemes.
Vivat Klauzál !
Budapest, 2016. októberi napjaiban, november 1.
Janzsó János
![](/images/pecset_s.gif)